UPBizz – Robert Graur / FOMO Festival

Întrebări UPBizz:

Cum te descrii în câteva cuvinte?

Sunt genul de antreprenor care nu știe să stea prea mult locului dacă nu construiește ceva. Mă interesează ideile care au potențial real, oamenii care gândesc diferit și proiectele care pot schimba ceva, nu doar să mai existe încă un business „ok” pe piață.

Îmi place să creez concepte, comunități și experiențe care contează și care mută puțin perspectiva oamenilor din loc. În general, nu mă motivează să fac lucruri doar pentru bani sau bifă, dacă tot investesc ani din viață în ceva, prefer să aibă și sens, nu doar excel-uri frumoase.

Spune-ne câteva lucruri despre perioada studenției. Dacă ai putea (având experiența de acum) ai face ceva diferit ?

Studenția a fost, sincer, mai puțin despre cursuri și mai mult despre explorare. Am învățat enorm din ce făceam în afara facultății, din oameni, proiecte, greșeli și tot haosul specific perioadei în care încerci să-ți dai seama cine ești și ce vrei de la viață.

Dacă m-aș întoarce cu mintea de acum, probabil aș pune mult mai puțină presiune pe mine să „am totul figured out” la 20 și ceva de ani, ceea ce, realist, e o așteptare absurdă. Aș experimenta mai mult, aș cere ajutor mai des și aș investi mai devreme în relații și contexte care mă forțează să cresc.

Cred că studenția nu este perioada în care trebuie să ai toate răspunsurile. Este perioada în care ai voie să fii confuz, atâta timp cât rămâi suficient de curios încât să continui să cauți întrebările bune.

De ce antreprenor și nu salariat?

Pentru mine, antreprenoriatul nu a fost o decizie super calculată, ci mai degrabă o concluzie naturală: mi-am dat seama destul de repede că îmi place prea mult să construiesc în felul meu ca să funcționez bine într-un sistem foarte rigid.

Nu cred că antreprenoriatul e „mai bun” decât a fi angajat, asta e una dintre cele mai obositoare discuții de pe internet. Sunt doar drumuri diferite pentru oameni diferiți. Unii preferă stabilitate și structură, alții preferă libertate, risc și un nivel sănătos de haos zilnic.

În cazul meu, m-a atras faptul că pot transforma idei în realitate și că rezultatele depind direct de mine, de cât de bine gândesc, decid și execut. E stresant, uneori frustrant, dar prefer responsabilitatea asta.

Cum ai ales idea de afacere?

Nu cred că am „ales” o idee de business într-un mod foarte strategic, cu Excel-uri și brainstorming-uri dramatice pe whiteboard. Mai degrabă am urmărit lucrurile care mă atrăgeau natural și problemele sau experiențele despre care simțeam că ar trebui să existe într-o formă mai bună.

Cele mai bune idei vin, de obicei, din observație, curiozitate și un nivel sănătos de frustrare față de cum arată lucrurile în prezent.

Cred că este mult mai ușor să construiești ceva pe termen lung când există o conexiune reală între tine și ceea ce creezi. Pentru mine, era important să construiesc în zone care mă interesează sincer, unde simt că pot aduce o perspectivă diferită și unde am energia să rămân implicat chiar și după ce dispare entuziasmul de început.

Care au fost riscurile asumate la început?

La început, cel mai mare risc a fost să aleg un drum fără nicio garanție reală, ceea ce sună foarte romantic în podcasturi și mult mai puțin romantic când ai facturi de plătit.

Când începi pe cont propriu, nu ai salariu fix, nu ai siguranța că ideea va funcționa și iei constant decizii importante cu mult mai puține informații decât ți-ar plăcea. Practic, faci management de stres ca hobby.

Dar dincolo de partea financiară, riscul real este personal: îți asumi că totul depinde de tine, că trebuie să funcționezi în incertitudine aproape permanent și să continui inclusiv când progresul este mai lent decât ai sperat.

Ai avut un mentor cu rol definitoriu în ceea ce faci astăzi?

Nu pot spune că a existat un singur mentor „definitoriu” care a apărut dramatic în viața mea și mi-a schimbat destinul într-o conversație de 20 de minute. Realitatea e mai puțin cinematică de atât.

Am avut, mai degrabă, mai mulți oameni de la care am învățat lucruri diferite în etape diferite, uneori din conversații directe, alteori doar observând cum gândesc, cum decid și cum operează.

Cred că mentoratul real nu vine întotdeauna într-o formă oficială. De multe ori, vine pur și simplu din proximitatea față de oameni care sunt deja acolo unde vrei și tu să ajungi.

Ce a contat cel mai mult pentru mine a fost să mă înconjor de oameni care mă forțează să gândesc mai mare, care vin cu perspective diferite și care nu îmi spun automat că orice idee de-a mea este genială, pentru că, sincer, uneori nu este.

Ce era diferit după primul an de business?

După primul an de business, cel mai mult s-a schimbat felul în care vedeam antreprenoriatul. La început îl privești prin filtrul ideilor mari, al entuziasmului și al energiei de „o să rup piața” — ceea ce este util, pentru că fără puțină iluzie probabil n-ar începe nimeni.

După primul an începi însă să înțelegi că antreprenoriatul nu este construit pe hype, ci pe consistență. Pe disciplină. Pe capacitatea de a lua decizii bune și în zilele în care nu ai chef, nu ai claritate și nimic nu merge spectaculos.

Primul an te scoate destul de brutal din romantizarea business-ului și te obligă să vezi realitatea: că a construi ceva sustenabil este mult mai puțin glamorous și mult mai mult despre execuție repetată.

Nu cred că după primul an eram mai puțin ambițios, doar mult mai conștient de ce presupune, de fapt, să construiești ceva serios pe termen lung.

Care a fost investiția inițială?

Primul business l-am început cu 200 de euro, deci sunt destul de convins că lipsa banilor nu este, de cele mai multe ori, problema reală în antreprenoriat.

La început, investiția nu a fost spectaculoasă financiar, am compensat mai ales prin timp, energie și foarte multe ore în care făceam, practic, munca mai multor oameni într-un singur corp. Standard early-stage founder behavior, in cuvinte din 2026.

Cred că, în majoritatea business-urilor la început de drum, cea mai mare investiție nu este capitalul, ci disponibilitatea de a susține proiectul suficient de mult până când poate începe să te susțină el pe tine.

Mai mult decât bani, investiția reală a fost în învățare, testare, greșeli și în construirea unei fundații care să poată susține ceva pe termen lung.

Ce înseamnă un eșec în afaceri?

Pentru mine, eșecul în business nu înseamnă că ceva nu a mers din prima sau că ai avut o perioadă dificilă, asta este, literalmente, fișa postului în antreprenoriat.

Eșecul real apare atunci când treci printr-o experiență care te costă timp, bani sau energie și tot nu înveți nimic din ea. Sau când renunți înainte să înțelegi ce încerca, de fapt, să te învețe situația respectivă.

Greșelile, pivotările și perioadele în care nimic nu merge conform planului sunt inevitabile dacă încerci să construiești ceva real. Diferența nu o face cine greșește și cine nu, pentru că toți greșesc, ci cine știe să proceseze feedback-ul și să construiască mai inteligent după el.

Așa că nu văd eșecul ca pe un capăt de drum, ci mai degrabă ca pe feedback. Uneori foarte scump, dar extrem de valoros.

Transmite-ne 3 pași/sfaturi pe care le consideri esențiale în demararea unei afaceri.

Începe cu claritate, nu doar cu hype. Entuziasmul este util în primele săptămâni, dar nu te ajută prea mult când apar stresul, haosul și responsabilitatea reală. Înainte să începi, înțelege bine de ce vrei să faci business și dacă îți place cu adevărat procesul, nu doar ideea rezultatului.

Validează înainte să perfecționezi. Nu petrece luni întregi construind ceva în izolare convins că piața va iubi automat ideea ta doar pentru că ție ți se pare genială. Testează repede, vorbește cu oamenii, cere feedback și ajustează. Piața decide, nu ego-ul fondatorului.

Construiește-te pe tine în paralel cu business-ul. Un business rareori crește mai mult decât crește fondatorul lui. Strategiile și tacticile contează, dar la fel de mult contează claritatea mentală, disciplina, reziliența și capacitatea de a funcționa bine când lucrurile devin complicate, ceea ce, inevitabil, se întâmplă.

Curiozități studenți:

Dacă ați fi student astăzi, cu acces la AI și tehnologie, ce tip de business ați începe mâine șide ce?

Dacă aș fi student astăzi, cu acces la AI și tehnologie, probabil aș construi ceva în zona de community, education, media sau produse digitale, adică business-uri care pot scala fără să depindă direct de timp pentru bani.

Suntem într-un moment în care poți construi mai repede și cu mai puține resurse decât în orice altă perioadă din istorie, iar AI-ul a redus dramatic barierele de intrare. Asta înseamnă că avantajul nu mai este simplul acces la tehnologie pentru că îl are aproape toată lumea. Și aici apare disclaimerul important: foarte mulți oameni cred că simplul acces la AI este suficient ca să construiască ceva relevant. Nu este.

Tocmai pentru că toată lumea are acces la aceleași unelte, diferența reală o vor face cei care se cunosc bine pe ei înșiși, își înțeleg punctele forte, știu unde pot crea valoare și învață devreme să lucreze eficient în echipe. Pentru că, în final, AI-ul îți poate crește leverage-ul, dar nu îți poate înlocui claritatea, gustul, discernământul sau capacitatea de a construi cu alți oameni.

Dacă aș începe mâine, aș alege ceva scalabil, digital și cât mai aproape de direcția în care merge piața, un business care folosește tehnologia inteligent, rezolvă o problemă reală și nu depinde de modele învechite doar pentru că „așa se făceau lucrurile înainte”.

Care este cea mai mare diferență între un start-up care reușește și unul care eșuează înprimele 12 luni?

Cred că, de cele mai multe ori, diferența nu este ideea, ci viteza de execuție și capacitatea fondatorului de a se adapta. Ideile sunt, sincer, partea relativ ieftină a procesului, aproape toată lumea are idei. Mult mai puțini au disciplina și maturitatea să le execute bine.

Foarte puține business-uri eșuează pentru că ideea a fost complet greșită. Mult mai multe eșuează pentru că fondatorii construiesc prea mult înainte să valideze, se atașează emoțional de propria viziune și ignoră feedback-ul pieței ca și cum piața ar trebui să se adapteze la ei, nu invers.

În primele 12 luni câștigă, de regulă, cei care execută constant, învață repede și sunt suficient de maturi încât să ajusteze fără să lase ego-ul să conducă procesul. Start-up-urile care reușesc nu sunt cele care pornesc cu planul perfect, ci cele care înțeleg cel mai repede ce funcționează și au disciplina să dubleze pe direcția respectivă.

Cum vedeți impactul inteligenței artificiale asupra antreprenoriatului – cine are de câștigatși cine riscă să rămână în urmă?

Cred că AI-ul va amplifica diferențele dintre antreprenori, nu le va uniformiza. Nu va face pe toată lumea mai bună, îi va face pe cei buni mult mai periculoși și pe cei mediocri mult mai ușor de înlocuit.

Cei care au claritate, gândire strategică și capacitate reală de execuție vor putea construi mai repede, mai eficient și cu echipe mult mai lean decât în trecut. Pentru ei, AI-ul este un accelerator, nu doar un tool interesant de testat între două meeting-uri.

În schimb, vor rămâne în urmă cei care tratează AI-ul ca pe un trend de bifat superficial sau care continuă să opereze cu mentalități și procese vechi într-o piață care se schimbă exponențial. Nu cred că AI-ul va înlocui antreprenorii, dar cred că antreprenorii care știu să folosească AI îi vor înlocui pe cei care nu știu.

Pentru că, în final, dacă toată lumea are acces la aceeași tehnologie, diferența reală o vor face în continuare oamenii care știu să combine leverage-ul tehnologic cu gust, viziune, creativitate și o înțelegere profundă a oamenilor.

Ce ați face diferit dacă ați lansa acum primul vostru start-up, știind tot ce știți azi?

Aș valida mult mai repede și aș construi mult mai puțin înainte să am feedback real din piață. Mulți antreprenori la început confundă progresul cu perfecționarea și petrec luni întregi optimizând branding, produs sau prezentări pentru un business pe care piața nici măcar nu a confirmat că îl vrea.

Aș fi mult mai strategic în alegerea oamenilor cu care construiesc și mult mai atent la mediul în care mă dezvolt, pentru că astăzi știu cât de mult îți influențează traiectoria oamenii din jur, mai ales în primii ani, când încă îți formezi standardele și modul de gândire.

Și, poate cel mai important, aș înțelege mai devreme că business-ul crește în ritmul în care crește fondatorul lui. Aș investi mai repede în dezvoltarea mea personală, în claritate și în felul în care gândesc, nu doar în skill-uri tactice. Pentru că, la un moment dat, limitele business-ului devin foarte repede limitele tale.

Ce sfat le-ați da studenților care așteaptă „momentul perfect” ca să înceapă, dar nu facprimul pas?

Le-aș spune că momentul perfect nu vine aproape niciodată, și că, de cele mai multe ori, este doar o poveste elegantă pe care ne-o spunem ca să justificăm frica, perfecționismul sau procrastinarea.

Adevărul mai puțin confortabil este că nu vei avea niciodată toate răspunsurile înainte să începi. Claritatea apare din mișcare, nu din overthinking și din încă 17 ore de research care te fac să simți productiv fără să faci, de fapt, nimic.

Înveți infinit mai mult din primul proiect lansat, primul client sau primul eșec decât din luni întregi de planificare teoretică.

Așa că sfatul meu este simplu: începe înainte să te simți complet pregătit. Pentru că, în antreprenoriat, cei care avansează nu sunt cei care așteaptă momentul perfect, ci cei care au suficient curaj încât să facă primul pas înainte să vadă tot drumul.